Франк Морган беше добър човек.
Смъртта на този забележителен преподавател
и уважаван учен бе неочаквана за всички нас.
Тя бе един от онези нелепи и трагични
случаи, прекъсващи насилствено и без време
преходното ни съществование на бурното и жестоко
житейско поприще. Той бе убит.
Нека заедно се помолим за Франк Морган.
В тъгата ни от раздялата ние намираме
утеха в увереността, че един ден отново
ще бъдем с нашия обичан приятел Франк.
Напускайки в скръб това място, ще бъдем събрани по Божията воля
и милост, за да се възрадваме в Царството Му
на небесата, загърбили всяка болка, дори и самата смърт.
Амин.
Не е каквото си мислиш... Единственият начин да напуснеш
е да вземеш един ковашки чук и да натрошиш всичките си играчки.
Това е единственият начин да се измъкнеш.
Зарязваш всичко и си свободна...
Открих един файл... Пратих ти го по модема...
Не е... каквото си мислиш...
Лори Сингър
Майкъл Ийстън
и Антъни Хед В РОЛЯТА НА ОЛИВЪР САМПСЪН
Добре дошла в играта, Сидни Блум...
VR.5
5-D
Сид! Полудя ли?!
Какво правиш?! Чакай. Задръж. Задръж...
Онова там беше част от живота ти!
Само той ме разбираше.
Когато срещнах този човек, омразата и отвращението ми към него изглеждаха
най-нормалното нещо, но той беше единственият,
с когото можех да разговарям. Мъртъв е заради мен!
Знаеш ли какво? Още когато бяхме малки,
ти правеше чудеса, за да се съглася с теб.
Омайваше ме. И сега е така.
Но в случая номерът ти няма да мине. Този път няма да ти се вържа.
Морган ме разбираше.
Предупреждаваше ме да спра. Казваше ми
да спра! Но не спрях и те го убиха! Как не разбираш?
Те? Кои "те"? "Комитета" ли имаш пред вид? - Да.
Тогава въпросът е дали ти си в безопасност?
Не знам, знам само, че мога да правя нещо уникално, което никой друг не може.
Тогава аз ще те защитя.
Може да се окаже опасно, Дънк. - За мен? Няма страшно.
Опасностите бягат от мен. - Без майтап. Може яко да загазиш.
Че кой се шегува. Аз знам.
Имам наблюдения върху теб. Виждал съм
как то ти вреди и как ти помага. Всъщност,
наблюдавам те през целия ти живот.
Още съм тук, Сид. Още съм тук.
Морган ми изпрати един файл. Беше за татко.
Изкарах го на екрана, но го изтриха. Загубих го, но може още да е в офиса му.
Трябва да проверя... моля те.
Тук винаги ли е толкова подредено?
Какво ли са търсили?
Взели са компютъра му.
Да. Закъснели сме. Здравата са се потрудили.
Чуваш ли?
Може ли да си го вземем? - Държеше го на масата.
Той каза...
Тук няма нищо.
Сид, да се измитаме.
Здравей, Сидни. Знаеш ли, първо си бях помислил,
че си успяла да счупиш всичките си играчки.
Признавам, имаме навика да се месим и да бърникаме.
Понякога превишаваме правата си, за жалост.
Но като поразмислих, осъзнах, че това е работа на неуравновесен аматьор,
а не на професионалист. А възстановката, в толкова кратък срок, бе несъмнен подвиг.
Мисля, че се справих добре, как ти се струва?
От Комитета сте, нали?
Оливър Сампсън. Съжалявам за Морган.
Съжалявате, че сте го убили? - Не, всъщност ми беше доста симпатичен.
Лъжец.
Комитетът го уби.
Уби го мъж на име Джаксън Буут. Възлагали сме му някоя и друга задача,
но този път нямаме нищо общо. - Напуснете. Махайте се!
Разбирам твоята враждебност. - Какво? И мен ли смятате да убиете?
Напротив, тук съм, за да те защитавам. - Нямам нужда от вашата защита.
Сидни, ти беше свидетелка на убийство. Да не би да си мислиш, че той няма
да се върне за теб? - Мисля, че ще се върне.
Все още си ни нужна, Сидни.
Повече няма да вляза във VR.
Ти харесваше Морган, нали? Не си ли бясна, че беше убит?
Полицията не може да ти помогне и да те защити. А ние можем да намерим Буут.
Не ви вярвам. - И когато го намерим,
ще разберем кой го е наел. Онзи, който е искал смъртта на Морган,
е не само твой враг, но и наш, Сидни.
Аз нямам врагове. - Доколкото си спомням от досието ти,
това, което нямаш, са приятелите. Нямаш дори и куче.
Не съм ли прав?
Работиш за нас - намираме Буут и получаваме нужната информация.
Ще поддържаме връзка.
Не е каквото си мислиш...
Двойна спирала!
Това е молекулата на ДНК.
ДНК, значи? Добрата стара генетична карта.
Какви сме и кои сме. Нещо като снежинки, а?
Няма дори две еднакви? - Дънкан...
Това е почеркът на баща ми.
Това е страница от дневника му.
Твърде смущаващо.
Баща ми трябва да е разбирал от тези неща.
Да можех да поговоря с него. - Имам идея.
Добро утро, госпожо Б. Как сте?
О, не ви се ще да хабите излишно мозъчните си клетки в гледане на бози.
Добре ли се грижат за вас?
Дават ли ви от онзи шоколадов пудинг, който толкова обичахте?
Така добре ли е?
Сигурно е хубав, но не колкото онзи, който ми готвехте.
Помните ли, шоколадовият пудинг с орехи?
Обичах кльопачката ви, госпожо Б. Не се напрягайте, моля.
Пазете си силите, защото Сид...
има някои виртуални планове.
Знаете ли, всеки път като ви видя, изглеждате все по-млада.
И това не са само празни приказки, а аз не съм мазният Еди Хаскел.
В детските ми години бяхте много красива жена.
Мисля, че това може да възвърне предишния цвят на кожата Ви.
Ало? - Здрасти. Аз съм в санаториума.
Дай ми я. - Търсят Ви на телефона, мисис Б.
Сидни, стресна ме! - Извинявай, мамо.
Наистина губя ума и дума, когато те виждам тук.
Колко висока си станала!
Значи, въпросът е: ако Буда наистина е бил принц Сидхарта,
бил ли е в действителност божествен? - Разбира се, че е бил божествен, бил е бог.
Бил е обикновен човек. - Ей. Ей! Някой влиза с мръсни обувки.
Преди малко почистих. - Помня това.
Сам казва, че е бог. Сид казва, че е човек.
А какво мислите Вие, госпожо Б.? Бог ли е бил Буда или човек?
Не можете ли просто да си играете като другите деца?
Играем на интелектуални игри, както ни е учил татко.
Тогава вървете да питате баща си. - Татко, къде си?
Татко в къщи ли е?
Цели три дена не са излизали от лабораторията с доктор Хъникът!
За това исках да питам - работата на татко.
Той беше учен, мила! - В коя област?
Невробиология. Ти знаеш това, Сидни.
Споменавал ли е някога за виртуална реалност?
Не.
Сигурна ли си? Никога не си чувала дума или фраза?
Не. Никога.
Виждала ли си това? - Сидни?
Скъпа... тези тиранти не отиват особено на полата ти.
Генетичната схема. - Зная, Сидни, аз също съм учен.
Така. Помисли добре. Сигурна ли си, че никога
не си чувала думите "виртуална реалност"?
А VR.5?
Нора, кажи й! Кажи й! - Татко!
Не сега, Джоузеф. - Да ми кажеш какво, мамо?
Няма нищо за казване, Сидни.
Мамо, татко каза, че днес няма да обядва с нас.
Добре. - Дънкан може ли да остане?
Да, може.
Много харесвам кльопачката ви, госпожо Б. - Татко!
Виждаш ли? С това си казахме всичко.
Вие сте... Били сте във VR!
Намерихме го! Да тръгваме! Бързо! - Аз тъкмо...
Губим ценно време, Сидни! Буут няма да ни чака!
Трябва да вървим! Бързо!
Чакайте! Спрете!
Чудесно. Следващия път ще те поканя с телеграма.
Междувременно Буут ще ни изчака любезно. Идвай веднага!
Открили сте Буут? - Да, открихме Буут.
Вие сте намерили Буут?!
Да! Колко пъти трябва да повтарям? Хайде!
Сега какво? - Той е тук.
Заедно с още 16 000 души. Къде е? - Някъде в западния сектор.
В западния сектор? Как ще го намерим? - Нали затова си тук?
Виждала си го. Знаеш как изглежда. Аз не съм.
Какво знаете за него?
Тук е, за да убие някого.
Да вървим! - Сидни! Сидни!
Буут!
Ти? - Защо?
Аз го намерих. Вие го изпуснахте. Никаква подкрепа от никакъв Комитет.
Колко трогателно!
Сидни, от сега нататък ще те пазя 24 часа в денонощието.
Какво?!
Чуй ме. Не разбираш ли, че вече нямаме избор?
Не! Вие не се опитвате да защитите мен, вие защитавате само онова, което правя!
Знаеш ли, напълно си права. - Именно.
Всичко това щеше да бъде много по-лесно,
ако не трябваше изобщо да се занимаваме с теб.
Тогава недейте!
Съжалявам, но няма как да се отърва от теб.
Е, почувствах се по-сигурна.
Било е шега! Няма никакъв Комитет, нали?
Не мога да ти отговоря.
Вероятно това е първото честно нещо, което сте казали през целия ден.
Представи си серия от концентрични кръгове, един в друг.
И така, нашият приятел Морган беше част от най-външния кръг.
Не смейте да споменавате името му! Вие не го познавахте.
Ти си няколко кръга по-навътре и попадна на мен.
Аз съм по-близо до центъра, но не съм в най-вътрешния кръг, където е властта.
Разбираш ли?
Напълно. Вие се изразявате концентрично.
Знам повече от Морган, но не знам всичко.
И мога да ти кажа само позволеното. - О, нима Комитетът е тайно общество?
Извинете. - Пише го в нашия устав.
И какъв е той?
Нашата цел. Нашите цели и задачи.
Неограниченият стремеж към познание. Пътят към самоусъвършенстването на човека.
Алтернативни решения на социалните проблеми.
A-а, социални проблеми. Така ли наричате убиването на хора?
Целта ми е да защитавам хората от убийците. А ти си настоящият ми
обект на защита.
Но аз трябва не само да те запазя жива, но и да разбера кой желае смъртта ти.
Така че, защо просто не спрем с тези глупави разговори?
Съгласна. -Отлично.
Това е за теб. - Шегувате ли се? За какво ми е пейджър?
Веднага щом попаднем на следите на Буут, ще ти съобщим телефонния
му номер и ти ще влезеш в контакт с него.
Във виртуалната реалност. - Вие нямате нужда от мен.
Видяхте го, а сега си го заловете. - Единственият начин да разберем
кой го е изпратил да убие Морган, е да се срещнем с него във VR.
Освен ако нямаш предвид някой по-добър вариант.
А ако той ме убие там? - Все пак ще е по-добре, отколкото
ако бъдеш убита тук. Ще имаш по-голям шанс да оживееш.
През цялото време ще има наблюдатели, но, за всеки случай, си отваряй очите.
Ако нещо не е наред, ти си тази, която ще го узнае първа.
Вече знам.
Не! Недей! - Дънкан! Какво правиш? Свали това!
Това не е играчка, ясно ли е? - Защо не, Сид. Ако се патентова...
Всяко хлапе би си мечтало да му подарят за Коледа играчка като тази.
Никога повече не го прави, обещаваш ли?
Значи може да взимаш със себе си непознати, мен обаче - не. Защо?
Там аз не контролирам нещата, разбираш ли?
Не искам да рискувам. - Да рискуваш какво?
Да те загубя.
Ти си моят защитник, нали? - Да.
Само че цялата работа с риска ми е малко неясна.
А ако, например, заседнеш там?
Ако свършиш в някакъв виртуален затвор или попаднеш в чужд компютър?
Представи си, те играят на Myst и внезапно - хоп! -
физиономията на Сид върху целия екран...
Знаеш ли как Уил Роджърс изчезва в киберпространството?
Бълнувам. Сид?
А ако файлът на Морган също е някъде в киберпространството?
Ти не каза ли, че бил загубен? Безнадеждно.
Може би Морган го е пратил и на някой друг?
Франк Морган. Да, веднага. Как бих могъл да откажа на адашката Сид?
Забелязах, че името ти е с Y, моето е с I. Кръстен съм на актьора Сидни Грийнстрийт,
защото майка ми обожавала "Казабланка", но мразела името Хъмфри.
Сестра й пък вече имала син Ричард, но не му викаме Рик, казваме му Дик...
Така че, не знам защо е трябвало да стана Сидни, но ми харесва. А ти?
Какво аз? - Името ти. Харесва ли ти да си Сидни?
Не знам. По-добре е от Юнис. Няма да повярваш. Името на леля ми
е Юнис! Майката на малкия Дики!
Между нас има нещо като телепатия, каня те на кино.
Ъ-ъ... целият месец съм нощна смяна. Готово ли е?
Цялото. Виж.
Всички телефонни разговори на д-р Франк Морган,
входящи и изходящи.
А какво означамат по-светлите числа? Как да разбера за кого се отнасят?
Какво ще кажеш за обяд? ..."Д-Р АЛОИЗИУС ХЪНИКЪТ"...
Благодаря.
Във вторник става ли? Чудесно. В осем.
Не ми повярвахте, нали? Казах ви, че няма да се блъснат.
Вие сте онази жена, нали? "Хипотетичната пътешественичка"
на д-р Морган? - Какво ви е казал д-р Морган?
Да знаете, че приличате много на него. - На д-р Морган?
Не, на баща си.
Защо д-р Морган ви е търсил толкова често?
А вие как мислите?
Защото е искал да научи повече за баща ми?
Ако можеше да ви види сега. - Д-р Хъникът, знаете ли какво е това?
Откъде го имате? - Взех го от д-р Морган.
А той откъде го има? - Нямам представа.
Моля ви, ще ми кажете ли какво е? - Харесва ли Ви да управлявате влакчета?
Ще откриете, че това стимулира ума. Видяхте 4. Всъщност, има 5 отделни влака.
4 минават през къщата, а най-големият минава отвън.
Можете да ги управлявате ръчно или автоматично.
Някои хора много харесват каскета ми.
Вие трябва само да внимавате влакчетата да не се блъснат.
Системата за оповестяване ще ви предупреди, ако сте в беда.
Но как определям кой влак по коя линия да върви?
Просто следете светлините. Ако два влака вървят по една линия - прехвърляте единия.
Нужен е единствено здрав разум.
Добра сте. - Благодаря.
Мозъкът е отличен инструмент.
Системата ми не е компютъризирана. Механизирано, да. Схващате ли разликата?
Баща ви и аз спорехме постоянно.
Пример: вие използвахте копчетата и лостовете,
за да улесните инструкциите, давани от мозъка ви.
Когато превключвам на автоматичен режим, системата стана компютъризирана.
Програмирана да реагира по определен начин.
Разбрахте ли разликата?
Единият начин е пълен с живот, а другият е... кух.
Баща ми вярваше в компютрите.
Той вярваше в най-мощния от всички компютри.
Това е тайната на човешкия мозък.
Намираше за смешно това, че човечеството
влага всичките си ресурси в изкуствения интелект,
който не може да постигне онова, което от мозъкът с натискане на едно копче.
Стимулацията на човешкия мозък - ето кое е истинското откритие.
Органичните компютри.
Направени от органична материя чрез комбинирането и рекомбинирането на
дезоксирибонуклеиновата киселина. - ДНК.
Молекулярните компютри ще бъдат 1000 пъти по-бързи, милиард пъти по-ефикасни
и ще заемат една трилионна част от мястото, което заемат сегашните суперкомпютри.
Първите "отнасят" вторите. - Баща ми е изобретил такъв компютър?
Диаграмата, която преди малко ми показахте,
беше молекулярната структура на експеримента,
върху който работеше, преди да почине.
Пробният вариант. - Да. Чисто... теоретично, разбира се.
Разбира се.
Баща ви беше гений. Беше луд по работата си.
Но онова, което го измъчваше, беше мисълта, че не отделя достатъчно
време за семейството си.
Не може ли поне да се престорите, че уважавате чуждото лично пространство?
Наблюдавахме Буут. Това е номерът му. Обади му се.
Не може ли насаме? - Надявам се, че ще влезеш в контакт.
Досега нямаше проблеми.
ПЪРЗАЛКАТА
Сидни, ти ли си? - Здравей, Джаксън.
Сидни! Ти ли си?
Липсваше ми. - Опита се да ме убиеш.
Нямах избор. Ти се разприказва за мен. Почти ме разкри.
Страхуваш се от мен, нали?
Много.
Нуждая се от помощта ти. - Вече ти помогнах.
Как?
В нощта, когато убих Морган, трябваше да убия и теб.
Защо не го направи?
Момент, да си спомня.
Това ще остане в подсъзнанието ми. Кой е моят враг? Дай ми имена.
Ако се занимавах с имената на поръчителите, отдавна
щях да съм мъртъв. - Кажи ми поне нещо.
Не се доверявай на никого. Дори и на мен.
Сидни! Ковчегът е празен.
Какво?
Какъв ковчег?
Д-р Морган не е там, където мислиш, че е.
Морган!
Наистина обичам гробищата.
Знаеш ли колко е трудно да се уреди ексхумация?
За бюрокрацията?
Не е и безплатно, между другото.
Не трябваше да идваш. Можехме да се срещнем
и в залата за ексхумация. - Не. Трябваше да съм тук.
Какво очакваше да откриеш? Какво видя?
Добре. Върнете го. - Не! Отворете го! Отворете го тук!
Сидни! Не. - Да, отворете го тук!
Добре. Да погледнем. Оставете го.
Е, продължавай.
Къде е той?
Какво сте направили с него?
След като го убихте, не можахте ли да го оставите на мира?
Какво правиш тук, Дънк?
Тръгнаха ли си всички онези мъжаги? - Какви мъжаги? Дръж!
Мерси. Онези, които душеха наоколо. С полиестерните костюми.
Мяркали ли са се пак?
"Твоят защитник", а? - Да, това съм аз.
Знаеш ли, че той може би е жив?
Кой? - Морган.
Буут каза, че е под леда.
Имаше пързалка и още не знам какво.
В стил Уолт Дисни.
Знаеш ли за Уолт Дисни и Града на бъдещето?
Крионика. Замразяват те... когато умреш.
Напълно събуден, даваш добри идеи, Дънк.
Д-р Хъникът!
Има ли някой?
Д-р Хъникът?
Познавам те, сигурен съм... - Не.
Как, нима греша? - Не!
Коя си всъщност?
Какво те накара да си помислиш, че можеш да се измъкнеш?
Откъде разбра, че ще бъда тук? - Защо просто не ме убиеш?
Не ми е заповядано да те убивам сега. Те искат да живееш.
Кои "те"? Искам имена. - Ако се занимавах с имена...
Никога имена. - Тогава защо?
Не питам защо. Само кой и къде. И винаги - колко.
А Морган? Къде е Морган? - Морган?
Да. - Морган е под леда.
Какво искаш да кажеш?
Понякога ме молят за определена услуга.
Да не повреждам тялото... много... и особено - мозъка.
Така че той да се запази.
Това е откачено.
Знам.
Знам отговора. Сега си спомних. Ти си жената, която ме спаси.
Сидни! Ще ти кажа всичко.
Комитетът...
Не!
Защо го убихте? Защо го убихте?
Той искаше да те убие. - Той искаше да ми каже всичко.
О. Извини ме.
Какво може да е? Татко, ти знаеш отговорите.
Не можеш ли да ми кажеш? Не можеш ли да ми кажеш...
Извинете.
Дойдох да видя чичо си. Разбрах, че е някъде... тук?
Мога ли да ви помогна? - Да. Дойдох да видя чичо си.
Всъщност... разбрах, че той... е тук. - Името му?
Д-р Франк Морган. - О, да. А вашето име?
Сидни Морган. - Искате да кажете, Сидни Блум.
Очаквах ви. - Откъде знаете коя съм?
Беше ми наредено да ви заведа, ако желаете.
Искам да го видя. - Последвайте ме.
Тук нямаме много посетители. Чистота и идеален температурен контрол...
В готовност сме да възстановим жизнените показатели на нашите клиенти,
когато настъпи моментът. А това са питомците ни.
Животните са в тази част. Д-р Морган - по тази пътека. Камера 5-D.
Все направо, покрай главите.
Това не е изложба. Ограничете се с камерата на клиента, когото желаете
да видите.
Морган.
Морган?
Това вие ли сте наистина?